Právě tento Wartburg, který byl tak elegantní a vypadal tak ušlechtile
- to byl skutečný sen.
"Mám na Wartburga jen dobré vzpomínky,
protože jsem s ním ujel 100.000 km a musel jsem jen jednou měnit spojku."
Rozhodli jste se pro Wartburg - gratulujeme.
Rozhodli jste se pro Wartburg.
Tato věta dnes vyvolává rozporuplné pocity.
Wartburg se stal senzací Lipského veletrhu 1956.
Historie Wartburgu je kusem historie NDR.
Plná iluzí, nedorozumění, nadějí a zklamání.
Při zrodu se ale stala chyba:
bylo to správné auto ve špatné zemi.
Všechno začalo tady, v Eisenachu.
AWE - Automobilwerk Eisenach se teď jmenuje po krátkém období
EMW - Eisenacher Motorenwerke, východoněmecké variantě původního označení
BMW - Bayerische Motorenwerke, které už zde nebyly.
A samozřejmě zmizel i stejnojmenný název auta.
Ale eisenašští chtěli z nouze udělat ctnost.
Něco úplně nového.
Nejmodernější z nejmodernějších.
Nejlepší z nejlepších to mělo být.
Auto s dvoudobým motorem budoucnosti.
Rozhodnutí ale, jak to často bývá, nepřišlo z příslušného ministerstva,
nýbrž z politbyra SED.
A ta nebyla vůbec jednotná.
Jen jedno bylo jasné:
musí to být správné auto, nejméně tak dobré jako VW.
Ale jak by mělo vypadat?
Tehdejší ředitel AWE Martin Zimmermann řekl, že to správné auto z Eisenachu
musí být nejméně čtyřmístné, s velkým kufrem
a tak nechal vzniknout Wartburg, tento vůz Wartburg 311.
Byl za to také finančně potrestán, pak dostal i stejně vysokou prémii.
Po požehnání politbyrem se mohlo i gratulovat geniálnímu tahu Martina Zimmermanna.
Auto se mohlo vyrábět.
A čekalo se od něj mnoho. Příliš mnoho.
Celý svět, minimálně celou západní evropu měla tato nádhera z Eisenachu dobýt.
Wartburg, výrobek sjednoceného průmyslu, předstihl na mezinárodních automobilových trzích Volkswagen.
Duisburg: Wartburg, známý výrobek sjednoceného průmyslu NDR
vzbudil pozornost kupujících v západním Německu.
Novinka pro řidiče v Porýní. Tvarově přitažlivý vůz předstihuje řadu vozů své kategorie.
Kde jinde by se dal předstih před konkurencí
ukázat lépe než při automobilových závodech.
A skutečně: dvoudobý tříválec zpočátku konkurenci ze západu ve Formuli 2 předháněl.
Jedním z hrdinů této doby je eisenašský Paul Thiel.
A s tímto vozem jsme, Edgar Barth a já, mohli na Nürburgringu 1955
obsadit 1. a 2. místo před Porsche, před Frankenbergem.
A to byla v té době senzace, že se s takovým vozem dá jet tak rychle.
Ale sen o vlastním závodním voze trval jen krátce.
Chyběly peníze na další vývoj a tak vsadili na sériové vozy.
Auto bylo do rally nasazeno poprvé v roce 1958.
A pro mě bylo potěšením s ním jezdit.
Jeli jsme tehdy na soutěž do Rakouska.
Ale. Měl jsem za úkol přivézt našemu generálnímu zástupci do Rakouska nějaké díly.
A bylo to domluveno tak, že v Bregenzu bude stát agent, který zboží převezme a odveze do Vídně.
A také naše zavazadla.
Ale v Bregenzu samozřejmě níkdo nečekal,
takže jsme byli nuceni naše kufry a zboží, všechno táhnout sebou.
No ale přesto jsme získali stříbrnou medaili, s tímto Wartburgem.
Na velmi těžké soutěže, například ve Finsku, Řecku, Anglii, byl vyroben podvozek,
velice robustní, který byl velmi, velmi odolný.
A tomu se už dalo věřit.
Byl Wartburg 311 skutečně tak zázračně úspěšný?
Zatím to tak vypadalo.
A také naděje na dobytí světového trhu přes automobilové soutěže
se zdály naplňovat.
Když rally skončila, přišel za Hermanem Hanfem jistý pan Mautner
a říká mu: "Hanfe, teď jsem strávil 4 dny a noci sledováním soutěže"
- bylo to dobře vidět i v televizi - "a jsem opravdu pře- kvapen, co ten východoněmecký Wartburg dokázal."
"A já bych byl moc rád, kdybych mohl v Anglii Wartburgy prodávat."
A po tomto prvním rozhovoru během soutěže z toho vznikl stabilní vývoz Wartburgů.
Bylo tam vyvezeno téměř 5.000 Wartburgů s pravostranným řízením.
Tento pan Mautner byl skutečně chytrý obchodník.
Okamžitě změnil název auta na Wartburg Knight, tedy Wartburg Rytíř
a vyrobil reklamu, v níž Wartburg zazářil v úplně jiném světle.
Pořadníky v NDR sice rostly s každým vyvezeným Wartburgem,
ale vítězné tažení eisenašského vozu od Nordkappu až po africké pouště
se zdály být nezadržitelné.
Wartburg pod Akropolí.
Wartburg v Jihoafrické republice.
Dokonce i před mrakodrapy Manhattanu mu to slušelo.
V Belgii se těšil výjimečné oblibě.
Franz Pierreux byl generálním dovozcem.
Nedovážel ale do Belgie hotová vozidla, montoval je až do roku 1968 z jednotlivých dílů.
Jeho následovníkem je pan Achiel Olbrecht.
Po celou dobu, co jsem prodával Wartburgy, jsem vždy s Wartburgem jezdil.
Jezdil jsem s ním všude: do Eisenachu, ....
Zákazníkům jsem pak mohl říkat, jak s Wartburgem jezdit.
Jeden z jeho zákazníků, františkánský mnich páter Pax
si koupil svého prvního Wartburga roku 1968 a od té doby je této značce věrný.
"Od toho roku 1968 mám už 6. Wartburga.
Mám najeto 200.000 km bez generální opravy a jezdím stále."
"Je to vůz nejbytelnější konstrukce, jaký znám."
"A zůstanu u něho, dokud nezemřu. Doufám, že ne při nehodě."
Pátera Paxe a jeho Wartburg zná v Belgii každý.